Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
У кожного чоловіка настає в житті така мить, коли він питає себе...
БАФФАЛО ШТАТ НЬЮ-ЙОРК
...«Я справді живу так, як треба?
Чи я спроможний на щось більше?
Чи можу я щось змінити в житті, буквально зараз,
щоб стати найкращою версією самого себе?
Ким я хочу бути?»
Яке життя хочу мати?
Яке обличчя показувати світові?
Ці питання не дають спати вночі.
А коли ви за кермом такого суперпотужного автомобіля,
ніхто не ставить цих питань.
Люди знають, що ви крутий.
І життя у вас круте.
Мабуть, я краще пошукаю щось не таке кльове.
Можна чесно?
Це говорить колишня.
Повернемо вам упевненість.
Тепер я знаю одне:
ніколи не пізно бути чоловіком, яким ви мріяли стати.
Ден! Як тобі це вдається?
Клієнт радіє, наче «ламборґіні» відхопив.
Що одному лимон, те іншому – лимонад.
А я йому вичавив.
І знову ти в нас – продавець місяця.
Клас!
Деб, сфоткаєш Дена для сайту?
Знаєте, щось я... Треба додому.
- У мене річниця. - Та ну, Ден. Щоразу ти так.
Нагородіть Гела.
Шо ви, невдахи?
Скільки разів казати: не заїжджай так на стоянку.
Тачки – як дівки, Хорхе. Їх заводить швидкість.
Ширінька розстебнута.
Ден... Не змушуй мене його нагороджувати.
Та чого? Він собі й зуби зробив.
Гел, порви їх.
СІМЕЙНИЙ ПЛАН
...дорога ...додому...
Здоров, Ден.
Здрастуйте, місіс Овермаєр.
Привіт, Деніеле.
...Баффало
- Привіт, Бо. - Салют!
РОЗКЛАД МОРҐАНІВ ВЕЧЕРЯ В СЕРЕДУ – ТАКО
Ніно, я ж кажу. У Стенфорд приймають з обмеженнями.
Якщо податися в Айову, ти все зіпсуєш.
Я знаю, що роблю.
Та невже? Бо мені щось не видно.
- Поздоровляю з ювілеєм! - Милий.
- Ти памʼятаєш. - Думала, я забув.
Поясниш Ніні, що ми не оплатимо їй поїздку за Тревором в Айову?
Не вимовляй так його імʼя.
- Як – так? - От же ж.
Макс! Наминаєш горох.
Розумничок.
Синку.
Як справи?
Є плани на вихідні?
Тоді так. Підемо у двір, покидаємо мʼяча,
побачимо, чи є ще запал.
Ну, дружок.
Ти куди?
- До Саміра. - Знову?
Я ж кинув ігри, щоб мати друзів.
Я змусив тебе кинути, бо стріляти людям у голови 24/7
не дуже корисно.
Ти сьогодні сидиш з малим. У нас річниця.
Що? А вона чого не може?
- Бо я жінка? - Я не це мав на увазі.
- Це ти й мав на увазі. - Ні.
- Ти нормальна? - Знущаєшся?
- Хто це говорить? - Дурний?
У тебе є заняття, крім бісити мене?
- Ніна чи Тревор? - Серйозно...
Вгамуйтеся. Перестаньте. Будь ласка.
Ніно, підміниш сьогодні брата?
Хай нарешті вибереться з дому,
а ти напишеш твір для вступу.
Добре.
- Не дякуй. - Спасибі.
А можеш просто...
Попросиш маму, щоб вона від мене відчепилася?
Бо я доросла жінка.
Ніно, я чула.
Я поговорю. Але, Квасолько...
- Не зви мене так. - Ні.
А журналістика в Стенфорді?
- Хіба ти не мріяла? - Журналістика мертва.
Аякже.
- Це Тревор каже чи... - Ну аякже.
- Дарма він так. - Чесно?
Хай не забиває тобі голову.
- Я зомбована. - Коханий,
як добре, що я з ними не сама.
От капець.
- Ану, Максику. - Добре.
Я вкладу його спати.
А потім?
- Ми не передумали? - Не передумали.
Чудесно.
СТЕНФОРД
УНІВЕРСИТЕТ ПІВДЕННОЇ АЙОВИ
Привіт, Саміре.
Салют, народ.
Кілбой повернувся.
NOTOMEGAAAA: СМАЛИ, КІЛБОЙ!
VELVETLOBSTA: KYLLBOI ОФІГЕННИЙ
Ну все. Погнали.
Я покажу, як це робиться. Дивіться.
Ану останнього. Давай-давай.
Бум!
Так!
- Очманіти. Кілбой качає. - Кілбой – супер.
Ми йдемо групою, тому проходьте.
Так.
- Вісімнадцять років. Ти віриш? - Здуріти – ходимо сюди
щороку на американські гірки.
Що? Ні, я про 18 років шлюбу.
І думав, ти любиш цю традицію.
- Люблю! - Точно?
Любила.
Просто ти людина звички.
Обожнюю цю твою рису.
Ми готуємо тако по середах...
- По вівторках усі готують. - Секс по четвергах.
Якщо випхаємо з дому дітей.
- Ага. - Треба частіше випихати...
- Ти чудово... - ...буде більше часу.
...складаєш розклад на тиждень, але не знаю.
Може, треба стати трохи спонтаннішими, подорожувати
чи... ми ніколи нікуди не ходимо.
Просто в нас діти, а в дітей – школа,
свій графік, друзі...
- Які друзі? - І таке інше.
У Кайла один друг, якого він ніколи не запрошує до нас.
Зате це жива людина з пульсом.
- Годиться. - Боже.
- От за Ніну я переживаю. - Так.
Вона така бунтівниця.
- Проти системи. Проти... - Проти мене.
Ти ж розумієш, що так і є.
- Вибач. - Ні.
Це недоречно.
Твоя правда.
Зараз доречно підготуватися до передсмертного викиду адреналіну
на атракціоні, що здобув четверте місце на конкурсі гірок-1998 у Баффало.
- Отож. Це чудово. - Як думаєш, витримаєш?
А ти як думаєш, я витримаю?
Милий!
- Ти шалена! - Знаєш, я люблю тебе!
- І я тебе люблю! - Так!
Обіцяю, на той рік підемо в інше місце.
- Ні. Тільки на американські гірки. - Мені не треба сюди ходити,
щоб згадувати, що тут я в тебе закохався
на першому побаченні,
тримаючи волосся, поки ти блювала.
Досі не вірю, що ти мене ще й поцілував.
Я завжди тебе цілуватиму.
Так.
Гей.
Ви сфотографували без нашого дозволу.
- Видалите? - Не видалю.
Мужик, ну ти що?
Не треба так.
Давай, видаляй.
Видаляй.
А ти мене примусь.
Ден, забудь. Давай...
Ага, Ден. Слухайся своєї жінки.
Ден, а ти мужик взагалі?
Мужик чи хто?
А скажи.
Як такий лох підчепив таку гарну дівку, як ти...
була колись?
- Па-па, Ден. - Бувай, Ден.
Я не хотіла, щоб ти бився.
Якби хотіла, то вийшла б заміж за розбишаку.
Я знаю, що ти не любиш насильства.
Та й байдуже, що він молов.
А чого ти не спиш?
Кажеш, треба поміняти?
На старт, увага. Руш.
Витирайки.
Новий рекорд!
Ой, чорт.
Ювілейний секс.
Я не сплю.
Я повністю прокинулася.
Вибач за сьогоднішній провал.
- Я компенсую, обіцяю. - Та ти що.
Не страшно.
Знаєш що?
Той гад тебе образив, я мав надавати йому копняків.
Господи.
Коханий, та ти б його однією лівою.
Ой, котику.
Вибач. Дарма я розсміялася.
А може, перенесемо на четвер?
Я така втомлена.
Аякже.
Люблю тебе.
І я тебе.
Блокуйте обличчя, воно вам ще потрібне.
Чоловік чи бойфренд?
Дочка-підліток.
Співчуваю.
А тепер – робота в парах.
- Ти? - Добре.
Супер.
Давай.
У мене погано виходить. Я ходжу на барре,
але в Баффало не знайшла.
Ні, ти молодець. Просто тримай кулаки вище.
- А ти звідки? - Нізвідки й звідусіль.
- Я в туристичному бізнесі. - Це так цікаво.
По роботі приїхала?
Ні, побачитися з ексом.
Міняйтеся.
Вибач, вантажу тебе.
Не переймайся. Виміщай зло на мішку.
- А скільки дочці? - Сімнадцять.
Боже мій.
Мені так жаль,
ще раз вибач. Як щока?
Та якось...
Нормально. Буде що розказати.
Мене побила фізіотерапевтка в спортзалі.
Жах.
У тебе потужний правий хук.
Дякую.
Чорт.
То на чому ми зупинилися?
Троє дітей...
Троє дітей. Так.
Коли я вже збиралася відіслати одну в коледж, народився Макс.
Чарівний...
Що таке?
Я не знаю.
Не знаю. Іноді таке враження, що я трохи...
У пастці.
Я кажу щось жахливе.
Просто Ден, мій чоловік,
він дивовижний тато, розумієш?
Просто його цілком задовольняє життя тут.
У Баффало?
Кошмар. Вибач.
- Я не хотіла... - Ні.
- ...щоб так прозвучало. - Так і є.
Коли ми познайомились, я хотіла подорожувати. Побачити світ.
Але Ден... Він такий домашній.
На першому місці в нього сімʼя, і мені це подобається. Він дивовижний.
Але хотілося б у житті якогось...
драйву чи що? Просто...
Я розумію.
Вибач. І хто кого вантажить?
Ні, мені пора на літак, як завжди.
Але якщо переконаєш чоловіка подорожувати...
ТУРАГЕНЦІЯ «ІНТЕРСТЕЙТ»
...клянуся, в роботі я вправніша, ніж у кікбоксингу.
- Дякую. - Тобі дякую.
Чудова новина.
- Знижки 50 відсотків... - Скоро буде розмір 4S.
Це ти вже такий великий? Великий Максик?
Велетень.
Які в тебе великі мʼязи.
Так, стривай.
Візьмемо це для мами. І оте, і це.
А ти хочеш морозива?
Я куплю тобі морозиво.
Так?
Так. Ось воно.
Оце хочеш?
Я візьму тобі картоплю фрі.
Чорт.
Вибач, дружок.
Серйозно?
Гей, мудило.
Дай хоч дитину посаджу.
От зараза.
- Деніеле. - Вибачте, місіс Овермаєр.
Ой-ой.
Який жах!
Я ж просив – дай посаджу дитину!
Я взяв.
Приберіть у третьому проході.
Даруйте за розгром.
Дякую, що купуєте у «Фреш, Фреш, Фреш».
Тримайся.
Привіт, Бо.
- Привіт, Ден. - Гарного тобі дня.
Зараз.
ПРІЗВИЩЕ – МОРҐАН ІМʼЯ – КАЙЛ
Чорт. Паспорти прострочені.
ПРИНЦЕСА
Відтепер, Максику, тато платить готівкою.
Алло.
Привіт. Не кидай трубку.
Як це ти й досі живий?
Я теж радий тебе чути.
Потрібні нові документи. Я спалився. Повний пакет.
Мені, дружині й трьом дітям.
Трьом? Як до такого дійшло?
Розказати про пташечок і рибок, Оґі,
чи поговоримо про справи?
Господи.
Ну ти й нахаба, дзвонити мені.
МакКеффрі землю носом риє, тебе шукаючи.
Ага. З усього видно, що знайшов.
- Як? - Та от не знаю.
Мабуть, через соцмережі.
Телепень ти.
Я відмовився від свого життя.
Тепер стирчу в Темпе, Аризона, роблю фальшиві паспорти мажорам з коледжів.
- Мені піти? - Ні. Залишайся.
Але ти так старанно граєш роль не-студента,
що краще скинь це худі.
Плачу пів мільйона готівкою.
Купиш Доріс квартиру в містечку для пенсіонерів.
Там, де є гольф-кари, «щасливі години» з винцем і сиром,
маджонг о шостій.
Мою маму в це не втягуй.
- Буде щаслива. - Здам тебе за вдвоє більшу суму.
За 18 років ще не здав.
Будь у Веґасі через три дні.
УНІВЕРСИТЕТ ШТАТУ АРИЗОНА
Час і місце назву, коли виїду.
Веґас? Чому Веґас?
Не скажу ж я дружині, що везу її у відпустку в Темпе, Аризона.
Веґас – інше діло.
Ти їм не сказав? Ти псих?
А ти думаєш, це легко? Що зробити?
Всадовити їх і вивалити все за сніданком?
О, дітки. Передайте кленовий сироп. До речі,
ваш татко був урядовим кілером.
Я все їм розкажу в дорозі. Три дні, Оґі.
Шаховий клуб.
Усе, ходімо.
Де Ніна?
Ніна вже не редакторка. Вона пішла.
Що? Коли?
Три місяці тому.
А де вона тепер?
Я не знаю.
Слухайте.
Плачу 50 баксів за підказку, де Ніна.
Я журналістка. Я не здаю людей.
Сотку.
Гляньте під трибунами.
Так я й думав.
Есе для коледжу я писала про системну пропаганду расизму в університетах,
але мама зарубала.
Я така: «Алло,
це шлях до змін».
А вона: «Ні, це шлях до профтехучилища».
Ніно.
Тату, як тебе сюди занесло?
Це схованка. Йому сюди не можна.
Твій тато – красунчик.
Келлі, це огидно.
Ти мала бути в редакції.
Я в редакції. Була.
- Я... - Ти пішла три місяці тому.
Як ти могла? Ти ж так прагнула стати редакторкою.
- Ти не читав моїх статей. - Читав.
- Завжди читаю. - Брехня.
У мене мало часу. Де шаховий клуб?
- Треба знайти брата. - А що сталося?
Нічого. У мене сюрприз для сімʼї.
- Який сюрприз? - Де шаховий клуб?
У математичному корпусі.
Дякую, Келлі.
- Тату, стій. - Що ще?
Він не там.
Сиди в машині.
Е ні. Забудь. Такого я не пропущу.
- Що не пропустиш? - Нічого.
Давай, давай.
НІНА ТАТО НА СТЕЖЦІ ВІЙНИ, ПАЦАН
- Чорт. - Ти Самір?
- Так. - Я Кайлів тато. Він тут?
А як же шаховий клуб?
Його сьогодні нема.
- Так, Саміре? - Ти за брехню не платиш.
- Ти йому платиш? - Ні, я...
Краще не заходь... Там...
- Я поясню. - Сідай у машину.
- Я... - У машину.
Їдемо.
Зрадниця.
- Що за сюрприз? - Ми їдемо в подорож.
У мене плани на вихідні, тому...
Ви покарані, обоє.
Їдемо забрати маму.
Вдавайте, що дуже хочете в подорож,
бо розкажу, що ви брехали,
і ви знаєте, що тоді буде.
А куди ми взагалі їдемо?
У Веґас?
- Їдемо в Лас-Веґас? Сьогодні? - Ти казала, що хочеш...
- Зараз? - ...спонтанності.
Я тебе почув. Хорхе дав кілька днів відгулу.
Хорхе робить...
- ...гідромасаж по вівторках? - Ні, місіс Кесслер. Це Денів бос.
- А Ден зробить мені гідромасаж? - Ні, місіс Кесслер.
Сьогодні масажу не буде.
У дітей довгі вихідні, вони зраділи. Так?
Діти, скажіть мамі, як ви зраділи подорожі.
- Так! - Це кайф.
Ден, не можна просто знятися й поїхати у Веґас.
І чому саме у Веґас?
Розумію, це не Європа, але там є Венеція й Ейфелева вежа.
І ми там купимо гарячі квитки на концерт Адель.
- Ти любиш Адель. - Це ти її любиш.
Звісно, люблю. А хто її не любить?
- Я люблю Адель. - Усі люблять Адель.
У неї голос, як у янгола.
Ну, Джесс. Що нас тримає?
Ти хто такий? Я тебе не впізнаю.
Ти його полюбиш. У ліжку він шалений.
А сьогодні точно не вівторок?
Ти заслужила на відпустку. І нам як сімʼї це корисно.
Машиною поїдемо?
Ніщо не зближує сімʼю так, як поїздка.
Але їхати треба вже. Поки нема заторів.
Місіс Кесслер, пробачте. Качайте дельтоподібні мʼязи.
- Дякую, Хорхе. - А як же речі?
- Треба зібратися, дитина. Це... - Ні, ні.
Найнеобхідніше я спакував. А там, на місці,
спустимо гроші, відкладені на перельоти, як у «Красуні»,
в дорогих бутиках...
- ...де пахне шкірою й пачулі. - Мовчи.
А хто не буде заощаджувати? Купиш усе, що схочеш.
Добре. Сказитися можна.
- Ден, ми подуріли. - Подуріли.
- Нічого собі. - Подуркуємо.
Ми їдемо у Веґас!
Є щось пожувати?
Виїдемо на шосе,
а там десь зупинимось і...
Я поїду короткою дорогою. Виграємо трохи часу.
Що?
Газуй, газуй!
- Чорт. - Коротка дорога. Не їздила по Елмвуд?
Чорт.
Усе. Погнали.
Максику.
- Перша подорож. - Так.
Макс, ти радий?
Пʼять годин літаком чи 33 години машиною?
Я – за 33 години.
Тато!
Коханий, ти взяв мої туфлі!
- Так. - Котику!
Очам свої не вірю.
- Ого. Боже. - Господи. Боже. Тату.
- Не жени так, гонщик. - Вибачайте.
Білка попереду вискочила.
Ой, капець.
- Куди ти нас везеш? - Що? Та ні. Люба, це коротка дорога.
Ніколи нею не їздила?
Чорт.
Він нас супроводжує.
Та нічого.
Нічого, кохана.
Я згадав. Треба ненадовго заїхати на роботу.
- Це що, Гел? - Так. У нього нові вуса.
- Ти з ним працюєш? - На хвилинку.
Там праворуч є СТО.
Ну от. Почекайте хвилинку, я туди й назад.
- Тату, що за херня? - Ніно, язичок.
Ден, що за херня?
Нам їхати три тисячі кілометрів.
Поміняю оливу, перевірю клімат-контроль,
шини підкачаю.
Щоб у пустелі не жалкувати, що не перевірив клімат-контроль.
А нам можна вийти з машини?
Зупинився. Прямо попереду.
Він має бути тут.
Слухайте. Ви повисіть хвилинку.
Ден!
Мамо, як будемо у Веґасі,
- можна мені в HyperX? - Ти не підеш у стрип-клуб.
- Це не стрип-клуб. - Чого смієшся?
Ти не граєш, Ніно.
- Є фальшивий паспорт? - Я не... Ні.
Ден!
Привіт, Гел. Кльова тачка.
- Свіженька? - Ага.
Подумую перевірити, що вона може.
Та слухай, чувак. Вона хоче швидкості.
Машини – як дівки.
- Так! Точно. - Виведи її на швидкісну.
Поганяй. А оштрафують – я заплачу.
Зʼявився. Рухається. Їде на захід.
Сімʼя.
- Що? - Ми готові.
То ми у Веґас чи будемо жити тут, нагорі?
Вже їдемо, сонце.
БАФФАЛО
ВЕҐАС!!!
- Кицю, ніжки не змерзли? - Нехай. У мене відпустка.
А що ти робиш?
Пишу пост про поїздку.
А точно треба постити, твітити й тіктокати?
Колись у дорозі розмовляли.
Я не хочу слухати таткові лекції.
Ти й СМС не вмієш писати, твоя думка не рахується.
Я серйозно. Відпустка без ґаджетів.
Віддавайте.
- Що? - Серйозно.
- Що? - Телефони. Негайно.
- Джесс, не допоможеш? - Ви чули, що тато сказав. Віддавайте.
Твій теж.
І мій до купи. Усі наші телефони. Солідарність! Па-па!
Ні!
Ні, ні. Тату.
- Ти не міг таке зробити. Що? - Боже, тату.
Я звільнив сімʼю від технічних кайданів
- порухом запʼястя. Отак. - Зупини.
Повірте, це дуже нас зблизить. От побачите.
Ти з глузду зʼїхав.
- Боже. - Подумаєш. Куплю собі новий.
Так, як друзів купуєш?
- Самір – діловий партнер. - Аякже.
- Нарешті балакають. - Розкажеш батькам
- про свої оборудки? - Мені якось...
Містере Спонтанний, є питання.
Як нам без телефонів орієнтуватися на дорозі?
АСОЦІАЦІЯ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ
Несмішний жарт.
Це не жарт. У нас сімейна поїздка. Потрібні мапи.
А чому б вам просто не, ну...
Так, тату. Чому?
Бо він хотів зміцнити сімейні узи...
через примусове вилучення техніки.
Хіба не ваша робота – допомагати в дорозі?
Такого вже давно не було.
А куди ви прямуєте?
У Лас-Веґас.
А ще потрібні бронювання,
якщо вас це не обтяжить.
Добре. Ось. Знайшов.
Чудово.
- Давайте кредитну картку. - Знаєте що? Ось моя картка учасника.
Ви побачите, що в мене там є бонуси.
Так не піде.
- Без кредитки ні. - Зрозумів.
Може, там стільки бонусів, що й кредитка ні до чого.
То як, Левоне? Порозумілися?
А скільки в нас бонусів?
Та ви платиново-елітні супердіамантові учасники.
З радістю вам допоможу.
Стій, співпрацюй і слухай
У Айса нова пісня на твої вуха
Щось мене тримає міцно Летить, як гарпун, щоденно і нічно
Чи буде кінець? Йо
Я не знаю Вимкніть світло, і... і я засяю
Екстремал Я з мікрофоном, наче вандал
- Перестаньте. Хтось відімкне машину? - Погашу, як свічку
Вбивчо
Скажи: «У-у».
Чорт.
Суперово, га?
Мама запалює?
...проблема, йо, владнаю
Зацінюйте гук Поки діджей крутить
Айс, айс, бейбі
Ну підспівуйте.
- Айс, айс, бейбі - Що таке «айс, айс, бейбі»?
Скликай усіх.
Шведів, Ґюнтера, Спіроса.
- Хай знайдуть їх. - По картках руху немає.
Мабуть, готівкою платять.
Соцстрахування відстежую, але поки що голяк.
Може, телефони вирубили.
КІЛБОЙ
Цей малий – геймер, Кілбой.
Класний.
Очі на дорогу, знайди той мінівен.
Слухаюся, бос.
Важко поміняти тачку так, щоб не розказувати сімʼї.
- А чого думаєте, що вони не знають? - Вони ще з ним.
МОТЕЛЬ Є ВІЛЬНІ НОМЕРИ
Подивися на себе. У тебе ломка.
І дня не проживеш без того, щоб вибивати людям мізки?
Я маю підтримувати бренд.
Десенсибілізований гвинтик у одержимій насильством
капіталістичній машині – це бренд?
Клас, Тревор заговорив.
Ти хоч памʼятаєш власну особистість?
Ні.
Ти була нормальна.
- Ми знайомі? - Навряд.
Так. Я бачила тебе у Twitch.
Ти переміг Синапса в його власному стрімі!
Ти Кілбой. Так?
Ти про це знаєш?
Так. Чувак, це було мегакруто.
Можна селфі?
Аякже.
Джесс, не знаю, як тобі сказати,
але після Веґаса ми не повернемося додому.
Насправді я був з тобою не до кінця чес...
Насправді, коли ми познайомилися...
До нашого зна...
Ось, прошу. Номери 152 і 153.
А можна ще чотири одноразові фотокамери?
Так.
Нате.
- Дякую. Здачі не треба. - Дякую.
Чувак, ти топ. Реально.
Тобто дякую.
Це буквально найгірший у житті...
Я тебе зловлю.
Зловлю тебе!
На, доню. Зроби фото на памʼять.
Так, я... Не знаю, це... Мені це якось дивно.
- Круто, що я тебе здибала. - Глянь на брата. Вже подружився.
- Покажеш рухи? - Так.
- Топчик. Дякую, Кілбою. - І я тобі.
- А що це означало? - Чудове запитання.
- Що це було? - І хто такий Кілбой?
Знайоме імʼя. Я наче знаю, хто це.
- Це... - Ніхто.
- Нічого такого. - Боже мій.
- Неважливо. - Він Кілбой.
Це його теґ гравця. Він не покинув ігри.
Вважає себе типу знаменитістю.
Он як?
- Великий хлопчик. - Та.
- Та? - Вона запостить те фото?
- Мабуть, так. - Гей!
Ти взяв номери?
Ні. Все заброньовано. Їдьмо далі.
- Справді? - Так.
Це вони.
ВІСКОНСИН – АЙОВА ДЕНВІЛЛ – ЧИКАҐО
ВИЇЗД 160 – ПІВДЕНЬ ДЕНВІЛЛ – ЗАХІД – ЧИКАҐО
Погнали.
ПІДКЛЮЧИТИ НАВУШНИКИ
ЗʼЄДНАННЯ З НАВУШНИКАМИ...
ТРАВМА ПРИ ПАДІННІ? НЕ ВИГРАЛИ – НЕ ПЛАТИТЕ
- Що це було? - Прокинулася, кохана.
Та маленька ямка на дорозі.
Макс, ти це бачив? Дядько літав.
Господи.
- Боже. - Очманіти.
- Де ми? - В Айові.
- В Айові? - Так.
Ти їхав цілу ніч?
Що тут скажеш?
Я був такий збурений, усе одно б не заснув.
Відкрилося друге дихання. Потім пʼяте.
- А тоді раптом – бац. - Боже.
Ми в Айова-Сіті.
Кохана, це не жива корова.
- Розумієш? - Капець.
Кажеш, ми в Айова-Сіті?
- Гаплик. - Так, доню.
Тобто ми тут буквально поряд з університетом.
Можна заїхати і...
Ми не заїжджаємо до Тревора. Ясно?
Взагалі-то я хотіла подивитися кампус, але як скажете.
Аякже. Тебе ж так цікавлять корпуси.
- Цікавлять. - Серйозно?
Посваримося? Бо ти їдеш за хлопцем у коледж?
- Я не їду за хлопцем у... - Народ.
Ти на три місяці...
- Дівчата. - Я хочу тут навчатися.
Ясно, що хочу побачити кампус.
- Навіщо тобі туди? - Ми так далеко від дому.
Тут шикарно.
І ви відмовляли мене їхати!
Невже ти це заохочуєш?
Незначне відхилення від маршруту не зашкодить.
До того ж якщо нам треба, щоб вона слухала нас,
варто більше слухати її.
Хай роздивиться. Тут безпечно, гарно.
А для нас це нагода поспілкуватися.
Хочеш знати, яке воно насправді, університетське життя?
Іди за мною.
Згадую, як сама була студенткою.
- Наче зʼїзд токсичної маскулінності. - Ніно, це дух універу.
Не тебе ж устромлять головою в біотуалет.
Тут святково. Подобається?
- Так. Супер. - Так.
Лялечко. Хочеш, навчу пити догори ногами?
Вибачте, не знав, що ви...
мама.
Ніно.
Потримаєш?
Іди сюди.
Ага.
Очманіти.
- Йо! Зараз буде. Вона йде. - Мамо!
Мамо!
Я не можу...
- Заливай! - Давай! Так!
Пий! Пий! Пий!
Пий! Пий!
Пий! Пий! Пий!
Пий! Пий!
- Сама таке навіть не пробуй. - Мамо, це було...
це було суперово. Я...
«Заливай»?
Ходімо звідси, поки я не розгулялася
- і не показала клас у бірпонгу. - Боже.
Хотів би я це побачити.
Надіюся, бібліотека вам сподобалася.
Я теж тут уперше.
- Гляньте. Тут екскурсія. - І знаєте...
Пропоную примазатися, наче ми прийшли з групою.
- А точно треба? - Так.
Ми ж Нінина підтримка.
Якщо сумніваєшся, то Макса носиш ти.
- Ходімо. - Далі
вирушаємо нагору, оглядати найсучасніші спортивні споруди.
Вибач, що здала тебе.
Мене бісить, що тобі все сходить з рук,
а на мене постійно кричать, бо ви не розумієте Тревора.
Ми його розуміємо.
- Просто не любимо. - Чому?
Коли ти почала з ним зустрічатися, тебе наче підмінили.
Раніше ти була краща.
Він об тебе ноги витирає. Ти заслуговуєш кращого.
А це що? Типу, щира турбота про мої почуття?
Ні. Боже, ні. Фу.
Цікаво, про що ти там думаєш.
Просто... я не знаю.
Ще один привіт з минулого.
Думаєш, і зараз зможеш?
Ні. Не хочу потрапити в лікарню.
Просто... Цікаво, як склалося б моє життя,
якби я не порвала хрестоподібну звʼязку.
- А ти б хотіла мати інше життя? - Ні. Авжеж, ні.
Просто... Це просто дивно.
Ти не знайомий зі мною колишньою.
Знаєш тільки Джессіку, фізіотерапевтку.
Я люблю всі твої іпостасі.
- Справді? - Ага. Особливо ту, на пивній діжці.
Дуже сексуальна.
- Так? - Та ти що.
У тебе був секс на матах для стрибків?
- Не відповідай. Ого. - Боже.
Ти всю поїздку так дивно поводишся.
Але скажу тобі, я запала на спонтанного Дена.
Джесс, ми всі маємо різні варіанти свого «я».
- І часом ти просто... - Так.
Той тип із золотим ланцюжком.
Його не було в групі.
- Гаразд. - Що він робить?
Швидко ж вони ростуть, га? Котрий тут ваш?
Моя дочка в Штуттґарті.
- Підбираю їй коледж. - Ого. Далеченько.
У мене тут бізнес.
Хімія, астрономія, астрофізика...
Ви казали про бізнес в Айові.
І що ж то за бізнес?
- Кукурудза. - Он як?
То вона в кейсі?
Авжеж.
- Леді. - Дякую.
- Після вас. - Ні, я наполягаю.
- Ден? - Кохана.
- Ти йдеш? - Так.
Знайомлюся з людиною. Аж зі Штуттґарта, Німеччина.
У школі я листувався з хлопцем зі Штуттґарта.
Навіть німецьку підучив.
Нікому не треба знати.
Якщо хочете поговорити про те, що в кейсі,
це залишиться між нами.
Що ти сказав?
«Де дискотека?»
Ясно. Добре.
Кохана, не турбуйся. Я наздожену.
- Добре. - До побачення, любове.
Добре. Потанцюємо.
Показуй, що в кейсі.
ФРІТЦ-ШИЛЛІНГ КОЛЕКЦІЙНЕ НАСІННЯ КУКУРУДЗИ
- Що це за фігня? - Сімейна кукурудза.
Я ж чітко пояснив.
То ви просто німець?
Саме так.
Гадство.
- Біологічні лабораторії отам. - А де тато?
- Фізичні – там. - Розмовляє з якимось німцем.
А хімічні лабораторії в нас отут.
У лабах нудно не буває. Ідемо далі.
Дозвольте вам показати
найбільший генератор Ван де Ґраафа на Середньому Заході.
Надіюся, всім сподобалась екскурсія нашим прекрасним кампусом.
Мені точно сподобалося.
Гей. Уже пізно.
- Треба нам уже їхати. - Так.
- А де Ніна? - Я їй дозволила привітатися з Тревором.
Відмовляти було жорстоко.
Та нехай. Вона скоро буде.
Ні. Я зовсім не турбуюся.
Так.
Вали звідси, Джош.
Це я.
Хто «я»?
Ніна.
Салют. А ти сюди яким вітром?
Це довга історія.
Але можна зайти?
Знаєш що?
Дай хвилинку, я натягну штани,
підемо з тобою пити матчу.
Боже мій.
- Господи. - Хвилиночку.
Капець. Ти мене зраджуєш.
Моногамія – це конструкт західної репресивної цивілізації.
Кошмар.
Я думав, ми поділяємо цю ідею.
Усе.
Доню, що сталося?
Він мудак. Ось що сталося.
«Моногамія – це конструкт»... Хто так говорить?
- Тревор. - Ох, доню, співчуваю.
Їдьмо звідси.
Чудова ідея, люба. Їдьмо.
Квасолько.
Співчуваю. Я в твоєму віці...
Не треба таткових лекцій, правда?
Квасолько.
Ти щось чула про кюшо-джитсу?
- Кюшо-що? - Кюшо-джитсу.
Вид єдиноборства 13 століття, в якому тиснуть на больові точки,
щоб завдати нестерпного болю, але не скалічити.
І що ти можеш про це знати?
Твій старий ще може тебе здивувати.
Ніно, позбудься ти цих стереотипних...
Як тобі такі «стереотипи»,
ти, нестерпно помпезний лицемірний гівнюк-балабол?
Усмішку.
Ти варта кращого.
- Що ти їй сказав? - Прочитав таткову лекцію.
Боже.
ВЕҐАС!!!
АЙОВА
БАФФАЛО
А що з дзеркалом?
Дзеркало.
- А ти не чула? - Ні.
Вантажівка пролетіла мимо. Водій, мабуть, сотку витискав.
І камінці розліталися
- з-під коліс. - Боже.
Один поцілив туди. Ледь не влучив у лобове.
НЕБРАСКА – АЙОВА КАНЗАС – МІССУРІ – ІЛЛІНОЙС
Що за...
Ми його налякали.
Реально.
Ти так злякався.
ЮТА – КОЛОРАДО
То ти розказав мамі, що я пішла з газети?
Ні. Розказати?
Жартую.
Ні. Я...
Я подумую, чи не попроситися назад на свою роботу.
Так? Ну супер.
Тільки якщо хочеш.
Скажу тобі так, Квасолько.
У тебе потужний голос, і його мають почути.
Гей. Я не заливаю. Віриш?
Серйозно. Твоя стаття про всепроникну корупцію
в Раді з питань освіти... Та ти що. Мене аж пробрало.
Ти справді читав?
Авжеж, читав.
Квасолько, я твій найвідданіший фанат.
Завжди був і завжди буду.
І мама теж.
І братики.
Макс поки що не може сказати.
Усміхнулася.
Ого. Ніхріна собі.
- Нічого собі. - Я не всміхалася.
Це лише... Ні.
Серйозно. Я тобою пишаюся.
Дякую.
Макс нагодований, він у кімнаті з дітьми.
А я готова впасти в справжнє ліжко.
Що?
Нічого.
- Ти ба. - Ага.
Витягнеш щітку?
Стривай.
Сьогодні не четвер.
Добре.
Чорт.
Ого.
Що це було?
Це було так... Це було...
Давно пора було.
Це було...
- Ось що це було. - Так, наче...
Наче щось змінилося.
- Надіюся, в кращий бік. - Типу...
Я зрадила Дена з іншим Деном.
- Аж так змінилося. - Ні. Тобто це було...
Зрозумій правильно. Це був вогонь. Наче...
Що на тебе найшло?
Я не знаю.
Може, тому, що ми не вдома, чи...
побачив тебе на тій пивній діжці догори ногами, ти кричала: «Заливай!».
Ось який ти був раніше?
Інший Ден.
Ти змінився через мене?
Ні.
Я змінився, бо не подобався собі такий, як був тоді.
А потім зустрів тебе.
Став батьком.
І вперше за довгий час мені було добре.
Я просто перестарався.
З комфортом. Безпекою.
- І, мабуть, здавалося, що я нудний... - Ну...
- ...чи занедбав... - ...хай там як...
- Я так більше не буду. - ...мені дуже подобаються обидва Дени.
- Он як? - Так.
Я вже тут, тому...
- Як зручно. - Так.
- Алло. - Оґі? Сьогодні все за графіком.
Бар готелю «Арія», 18:00. Усе при тобі?
Мої найкращі витвори, можна так сказати.
Краще за паспорт, через який мене обшукували в Боготі?
Ти не даси мені про це забути?
Дам. Коли забуду ляскання латексної рукавички.
Ти вже їм розповів?
Я готуюся.
Не так легко це все вставити в розмову.
Вони можуть щось запідозрити,
коли доведеться міняти імена й валити з країни.
Чого ти зволікаєш?
Оґі, я ж сказав, що готуюся. Відчепися.
Слухай, Джесс.
Я мушу тобі щось розказати.
Про того другого Дена.
Дена, яким я був до нашого знайомства.
Тату? З ким ти розмовляєш?
Ні з ким. Сідай.
Дівчата ще не готові.
То кажеш, Кілбой?
Чому ти нам не сказав?
Я знав, що ви не зрозумієте,
розпсихуєтеся й закриєте мене ще надовше.
- Прошу. - Я не збирався тебе карати.
Ми хотіли тебе чимось зацікавити.
Щоб ти мав друзів. Був трохи звичайніший.
У мене є друзі. Ясно? Тисячі друзів.
Коли я Кілбой, людям я подобаюся.
І собі я подобаюся.
А коли я Кайл, то соромлюся говорити з дівчатами.
Я неспортивний, мене не беруть у бейсбольну команду.
Я ніхто.
А коли я Кілбой, я на висоті, тату.
Типу профі.
Так, слухай.
Я знаю, ти вважаєш це втратою часу,
але тут потрібен розум і рефлекси.
Геймерів беруть у ВПС.
Саме цього я й боюся.
- Я тобі доведу. - Що доведеш?
ЛАЗЕР-БЛІЦ
- На що здатен. - Лазертаґ?
Ти це несерйозно.
Одиночний поєдинок. Добре? Я переможу – мені знову можна грати.
Ти переможеш – не можна.
А я нічого не отримаю?
Добре. Що ти хочеш?
Гра з мʼячем. Як колись.
Ми з тобою на подвірʼї пів року щодня кидали мʼяч.
Тату, мені вже не 12.
Ти ж мене розгромиш. Так, містере Мозок і Рефлекси?
Добре. Удачі.
Тобі гаплик.
Ходімо.
Ви зелений. Ви синій.
Підбили – вибуваєте на пʼять секунд.
Перемагає той, хто перший влучить тричі.
Тут тиснути на гачок?
Смертельний поєдинок.
Готуйтеся.
Три, два, один, бій.
Малий, ти ж зі мною легше.
Тату. Виходь. Я дам тобі фору, ага?
Добре.
- Перша кров. - Мені пощастило.
Так. Перший.
Як ти це робиш?
Ні. Не треба...
Кілбою. Я думав, ти хочеш грати в лазертаґ, а не в хованки.
Підступний малий засранець. Ти швидко вчишся, Кайл.
Принаймні не потрібен тест ДНК.
Раптова смерть.
Кінець гри.
Кайл, ну чого ти. Не сердься.
Ти мене обдурив.
Ти геній гри в лазертаґ.
Ні. Я дитина 1980-х.
Наче в той час були лазери.
Дружок, перестань. Ти добре грав.
Швидко адаптувався. Діяв творчо.
Ледь не переміг мене.
Чесно кажучи, мені дуже сподобалося з тобою грати.
Для мене це так важливо.
Помирилися?
Покажи, як ти мене любиш.
По-справжньому. Так.
- Непогано як на старого? - Ага. Точняк.
Гей. Ну що, мамусю?
Фінішна пряма. Готові?
- Веґас! - Готовий?
Максик.
ЮТА
- Я люблю тебе. - А я тебе.
Яка краса.
О, дім
Пусти мене додому
Дім — це там, де я з тобою
О, дім, пусти мене додому
Дім — це там, де я з тобою
Веґас!
Так!
Донні Осмонд.
Адель!
ВАС ВІТАЄ «АРІЯ» КУРОРТ І КАЗИНО
- Очамріти. - Ви подивіться. Є місце.
Як вам таке?
Ух ти!
Це відпад.
- Ден, підлога блищить. - Нічого собі!
І це все – наше?
Це ж треба.
Ого.
«Приємного перебування в люксі з усіма можливими знижками.
На 19:00 у вас бронювання в La Maison D'Or.
Дякую за те, що ви такі виняткові учасники. Левон». Як мило.
Що?
- Ніно? - Ага.
Подивися на цю ванну.
Я збігаю вниз. Не дай їм спустошити мінібар.
Це не міні.
Нічого собі.
Боже мій. Так!
Здоров.
Як добре ти граєш роль сімʼянина.
Я не граю. Це моє життя.
Дорогою сюди бачив ознаки халепи?
- Нєа. - Я теж.
Я налажав у Айові, але думаю, пронесло.
Тоді насолоджуйся останнім вечором Дена Морґана, друже.
Я взяв вам квитки на ранковий літак до Ванкувера на нові паспорти.
Слухай. Оґс, ти наш рятівник. Дякую.
Спробуй не спустити все у Веґасі.
Нічого не обіцяю.
Як сімʼя сприйняла новину?
Я ще не розказав. Розповім Джесс за вечерею.
- Раджу японський ресторан. - Чому?
Немає ножів.
Ого. Ти приголомшлива.
Я знаю.
Ого! Як же мені пощастило.
Ух ти!
Ходімо.
Так. Отже. Ви дивитеся за Максом.
І за жодних обставин не виходьте з номера.
У гігантському мінібарі є їжа. Двері нікому не відчиняти.
- Ясно? - Ясно.
А тобі, Максику?
- Ясно? - Так? Не сумуйте. Тільки тихо.
- Та ну нафіг, так? - Ага.
Готовий?
Погнали.
Так.
У передчутті.
Ух ти.
А ходімо в HyperX. Хочу побачити арену кіберспорту.
Та ну. Ні. Я не стирчатиму на арені, де повно Кайлів. Не піду.
Твої проблеми. Ми з Максом ідемо.
- Привіт, Елвісе. - Ага.
- Бувай. - Бувай.
По-моєму, прийшли. Тобі сподобається.
Мене вже плющить.
КОМАНДА ВАЛЬКІРІЇ КОМАНДА ІІТЦТІММІ
Вітаємо на арені HyperX. Пʼять хвилин до фінального раунду.
Як тут класно.
Смердить твоєю кімнатою у квадраті.
Дякую.
Це Рен.
Привіт. Вибач. Я фанат.
Дякую. Стоп. А ти ж...
- Кілбой. - Точно. Я бачив твої стріми.
Дякую.
Привіт.
Познайомити з Валькірією та іншими?
Так, чорт забирай.
Так. У мене для тебе подарунок.
- Добре. - Бери його.
Дуже вам дякую.
- За нас. - Так.
Не віриться, що ми таки вибралися.
- Ми тут. - Ага.
Ми тут.
Слухай, Джесс.
- Я маю тобі щось розказати. - Чекай.
- Іди сюди. - Що?
Та ти що.
- Дякую. - Ти не мусиш мені дякувати.
Вибач. Я тебе перебила.
Нічого страшного. Просто... Ми поїхали в цю подорож, бо...
Я хотів сказати, що...
Чи не бажаєте перцю?
Я не хочу перцю.
Я хочу бути наодинці з дружиною.
А я французької не знаю.
Нас навчили кількох слів, для шику.
Даю вам поговорити.
Ти й французьку знаєш?
Я колись її вивчав.
Це трохи дивно, бо ти ніколи не казав,
що володієш двома іноземними мовами.
Ти добре говориш?
Не знаю, це було давно.
Я багато їздив по світу.
Попри це, важко сказати тобі правду.
Я боюся розбити тобі серце.
Я не знаю, чи любитимеш ти мене...
коли дізнаєшся, хто я насправді.
Вибач, що втягнув тебе в це...
але я життям клянуся...
що я ніколи нікому не дозволю...
скривдити тебе чи дітей.
Здуріти, як сексуально.
Чому французькою все звучить набагато краще?
Їй притаманна мелодійність.
Рано чи пізно нам доведеться поговорити
про те, чому ти приховав це вміння.
Як таке можна було не розказати?
А ще треба поговорити про твою шалену поведінку,
відколи ти висмикнув нас у Веґас.
Але поки що я хочу бути тут з тобою.
Їсти ці прекрасні страви,
пити задороге для нас шампанське,
насолоджуватися спілкуванням, а потім, можливо...
покажемо тому сміховинному номеру люкс танці, яких він ніколи не бачив.
Не знаю, як тобі, а для мене цей вечір ідеальний.
- У тебе який рейтинг? - Висхідний 3.
Чорт. Реально? Вищий, ніж у нього.
Неймовірно.
- Боже. - Давно ти граєш?
Почав одразу після виходу гри.
Круто, що твій брат — Кілбой.
- Думаєш? - Так. Він — те, що треба.
Ну, а це твій...
Ні. Господи. Ні.
- Я його знайшла. Десь там. - Десь там?
- Так. - Він там просто тусив?
Пора фіналу.
Команди Валькірії та ііТцТіммі виходять на сцену!
Ну що, ходімо.
Візьми Кілбоя.
А ти підеш?
На фінал?
Вирішальна мить. Ти з нами чи ні?
- З вами. - Ходімо. Так.
- Добре. - Не хвилюйся.
- Раз плюнути. - Дякую.
Великодушно з твого боку.
Та не дуже. Їх розмажуть.
Привіт, народ.
Сідай, Кілбою, біля мене.
Маєш набої?
Спробую швиденько нас перекрити.
Угорі.
Уперед.
- Молодець. - Добре. Далі.
Ставок більше нема.
- Чорт! - Подзвоню дітям.
Добре. Так.
КОМАНДА ВАЛЬКІРІЇ 6 КОМАНДА ІІТЦТІММІ 3
Перевірте Б-головний.
- Класний постріл. - Останній.
Він проскочив.
КОМАНДА ВАЛЬКІРІЇ 7 КОМАНДА ІІТЦТІММІ 3
- Серйозно? Що це було? - Клас!
Нереальна круть!
- Гей. - Гей.
Діти не відповідають. Може, підемо нагору?
Так. Ходімо. Добре.
Джесс. Чекай, чекай.
Вони в порядку?
Сплять.
Вибач, що скоротили вечір. Я не...
Хто сказав, що скоротили?
Дай мені 30 секунд освіжитись, і до зустрічі в ліжку.
Добре.
Настрій.
РОМАНТИЧНИЙ
Любовна імла.
Джесс!
Ден?
- Боже мій. - Он де він.
Ден?
- Я тебе шукав. - Ден.
Ден.
Спокійно, Куґан.
Ти знайшов мене. Ти переміг.
Відпусти її.
- Вона нічого не знає. - Тепер уже знає, Шон.
Так. Тому от що ми зробимо.
Спочатку я вбʼю тебе.
Потім прикінчу її.
А потім мій помічник у HyperX повбиває ваших малих.
Як тобі таке?
Я поясню.
Кохана, це нормально. З незвички всі блюють.
Зажди секунду.
Що?
О боже.
Джесс, стій. Ти куди?
У HyperX.
То що, ти послухаєш мене чи хочеш сама щось сказати?
- Сама щось сказати? - Точно. Вибач.
На мені – очне яблуко, Шон.
Довбане очне яблуко.
- Джесс. - Мовчи. Мовчи!
Не хочу нічого чути. І дивитися на тебе не хочу.
Я хочу знайти дітей,
а в них телефонів немає, бо ти викинув!
ВАЛЬКІРІЯ – 12 ІІТЦТІММІ – 11
Кілбою, ми лишилися вдвох.
Бери цього. Пробивайся.
Обережно!
- У мене ще є життя. - Добре.
Ні.
- Так вам! - Господи.
Усе залежить від тебе.
Ліворуч. Класний постріл.
- Клас. Ще один. - Іде.
- Давай! - Так! Так!
ВАЛЬКІРІЯ – 13 ІІТЦТІММІ – 11
Є переможець!
ПЕРЕМОГА
- Перемогла команда Валькірії! - Так!
НАЙКРАЩИЙ ГРАВЕЦЬ КІЛБОЙ
З мінімальним відривом.
Кілбой! Кілбой! Отак.
- Кілбой! - Ваші оплески!
- Це Кілбой. - Хто такий Кілбой?
Кілбой!
Кайл?
Чорт. Кайл!
- Привіт! - Де брат?
Це смішна історія. Він буквально отам.
- Другий брат. - Та з ним усе добре.
Добре. Він з Реном.
- Що? - Вибачте.
Бачите?
Порядок. Макс молодець. Ку-ку.
- Добре. Подзвони. - Слухайте.
Я знаю, ви сердитеся...
Слухайте, це мене вітають.
- Чим ви думали? - З Максом усе добре.
Послухайте. У нас немає часу.
Треба вибиратися з міста.
А це не занадто?
Стоп. Для чого їхати з міста?
Для того.
- Джесс, будь ласка, скажи їм. - Це ти винен.
Треба їхати, бо мої колишні колеги хочуть нас убити.
З автосалону «Планета»?
Я не жартую. Спитайте Макса.
До знайомства з мамою я був кілером.
Зіскочив, але тепер нас знайшли.
Тату, ти найбільший слабак на планеті.
Дякую. Геть. Тікайте! Негайно!
Бігом.
Знайдіть вихід.
- Давайте швиденько. - Бігом, бігом.
- Тату? - Що за херня?
Я візьму її вогонь на себе.
А тоді ти веди дітей туди. Я піду за вами, зрозуміла?
Бігом.
Джесс, вона йде. Чекайте тут.
- Добре. - Чекайте отут.
Синку, це нормально.
З незвички всі блюють.
Нам треба йти. Ходімо. В темпі.
Давайте, ворушіться.
Моє справжнє імʼя – Шон.
Мати вмерла, як мені було чотири.
Батько був жорстокий.
У 18 років я пішов одразу в армію.
Може, то його гени, але я був дуже успішний.
Зелений берет. Дельта.
А потім до мене звернувся МакКеффрі.
Колишній СПСівець.
Дав мені якісно нову підготовку і завербував у спецпрограму.
- То був шанс творити справжнє добро. - Що за спецпрограма?
Ми гасили найбільших покидьків.
Терористів, ватажків, викрадачів у всьому світі.
Тих, кого не міг законно чіпати уряд.
Гасили? Тобто...
- Скількох? - Двадцять шість.
- Ти вбив 26 лю... - Ні.
Ні. Я брав участь у 26 операціях.
Боже.
- Тридцять девʼять душ. - Це ж більше!
- Цю поїздку рахуємо? - Загальне число трупів, Ден!
- Тату. - Сорок три.
Усі – поганці.
- Ти такий лицемір. - Усе – покидьки.
Ти забрав у мене єдине, що я добре вмію, бо там фальшиве насильство,
а сам – серійний убивця?
Тату, ти працював на хороших, так?
МакКеффрі був мені як батько.
Я довіряв йому, але був наївний.
Усе починалося законно.
Але він зажерся й здавав нас в оренду як найманців,
хто більше дасть.
Я зіскочив одразу, як дізнався.
Вибирався з боєм, але довелося піти проти друзів,
вчителя – єдиної справжньої сімʼї, яку я мав у житті.
І тому на тебе полюють.
- Так. - Яка ж я ідіотка.
Ось чому ти такий потайний, не хочеш нікуди ходити.
І чому тебе так дратують соцмережі.
Чому ти проти ґаджетів.
Програми розпізнають обличчя. Я не мав вибору.
А ще я справді думаю, що соцмережі – це мерзенна гидота.
- Боже. - Тепер нас знайшли. І що буде?
Я все продумав.
Усе буде добре.
Це тобі.
І тобі. І тобі.
«Моллі Андерсон»?
У тебе хоч справжнє імʼя.
А я – Вен.
Як фургон.
Вен?
У Баффало вертатися не можна.
Те життя скінчилося. Мені жаль.
Моє життя нарешті налагодилось, а ти його ламаєш.
- Ну дякую, тату. - Кайл, вернися.
Ні, тату. Ти нами більше не командуватимеш.
- Ніколи. - Поверни...
- Брехав 18 років. - Я той, за кого ти вийшла.
- Але до шлюбу я був іншою людиною. - Іншою людиною?
Ти не був рокером чи веґаном, Ден.
Оце була б інша людина.
Ти був найманий убивця.
Я приховав, щоб тебе захистити.
- Але кохання справжнє. - Справжнє? Ти серйозно?
Таке справжнє, що ти не сказав,
у якій ми страшній небезпеці?
Ти що думав?
Що я піду про це триндіти у мамському шкільному чатику?
- Ні. Я... - Чи боявся, що я тебе покину,
дізнавшись, хто ти?
Ми для тебе були ширмою,
прикриттям образу провінційного лоха?
- Що? Ні. - Ох ми тебе, мабуть, дратували. Так?
День у день це мізерне животіння, підтирати дітям дупи, водити мінівен.
Я люблю той мінівен.
І раптом виявляється, що ти Джеймс Бонд. А тепер ти хто?
Звичайний.
Звичайний чоловік зі звичайним чудовим ідеальним життям.
Це все, що я хотів.
Ти займалася десятиборством.
Мала здобувати медалі.
Тебе дратує життя матусі?
Іноді так.
Так.
Я не хочу бути таким.
Жаль, що я тобі не вірю.
Справді жаль.
Але, правду кажучи,
таким щасливим, як у цій поїздці, я тебе давно не бачила.
Поїздка, в якій ти вбив чотирьох людей.
Невже це справді ти?
Ти незнайомець, на імʼя Шон.
«Арчібальд Андерсон».
Прокляття, Оґі.
Завтра рано-вранці я забираю дітей і їду.
- Джесс, це небезпечно. - Небезпечно з тобою.
Їм потрібен ти, а не ми.
Віднині я вирішуватиму все, що стосується мене й дітей.
Джесс.
Привіт. Дякую, що відповіла.
Година вже пізня.
Хотіла спитати, чи не допоможеш з поїздкою для моєї сімʼї.
ТУРАГЕНЦІЯ «ІНТЕРСТЕЙТ»
- Куди ви? - Далі звідси, далі від тебе.
- Куди? - Не твоє діло.
Ще й як моє діло.
В аеропорт не можна. Там засідка.
Ми не туди. У нас інша домовленість.
Яка ще домовленість?
Вибач, Ден, не скажу. Задля твого захисту.
Джесс... Ти серйозно? Та ну. Не...
Джесс. Прошу тебе. Це небезпечно.
Тоді розберися. Зроби так, щоб було безпечно.
А коли зробиш, не наближайся до нас.
Це для нас?
Не думаю. Не може бути.
- Привіт. - Ґвен.
А чому ти тут? Я на таке не сподівалася.
Я лечу з пересадкою і подумала, що заберу вас сама.
Добре.
Привіт. Ви, мабуть, Моллі й Вен.
Я Ґвен. Привіт, маленький. На борту є чим поснідати, якщо захочете.
Добре.
- Дякую. - Джессіко, що не так? Ти в нормі?
Що сталося? Де чоловік?
Ми посварилися.
Як прикро.
Може, ти мені допоможеш з проблемою в особистому житті.
- Як тобі таке? - Залюбки.
Памʼятаєш екса, про якого я казала в Баффало?
- Так. - Ми довго були разом.
Усе було добре. Нереально добре.
Знаєш, як це, коли не можете одне від одного відірватися?
Я думала, що він – мій єдиний, а він узяв і все перекреслив.
Одружився з іншою, повною моєю протилежністю.
А що найгірше...
вона нестерпна.
- Ти з нею знайома? - Довелося.
У нього життя на ній завʼязане,
і я мала побачити, що в неї є, чого немає в мене.
Що ти зробила?
Те, що вмію найкраще. Подружилася,
завоювала її довіру й терпляче очікувала, коли вона втрапить у пастку.
Слухай, здається, я залишила в таксі одну річ.
Моллі?
- Що? - Неси сюди братика.
Ходімо. Ми йдемо.
Я ж казав, не лізь у цю операцію.
А хто їх тобі приніс у коробці з великим бантом?
Я була тобі потрібна.
Я знаю Шона так, що тобі й не снилося.
З сім'єю роби що хочеш. Байдуже.
Мені потрібен Шон. Він – мій гонорар за доставку.
МАККЕФФРІ
Ти не міг про все забути, так?
Ти ж добре мене знаєш.
Мене забирай,
але дай слово, що не чіпатимеш мою сімʼю.
«Не чіпатиму»?
Ти, хлопчику, трохи відстав.
- Богом клянусь, якщо ти їх скривдиш... - Приходь, забирай.
У громадському місці.
Ти трохи поплутав, хто тут замовляє музику.
Біля старого казино «Посейдон» на півночі міста через 30 хвилин...
приходь сам.
Виходьте!
Привіт, давній друже.
І тебе він залучив, Спіросе?
Він залучив усіх.
Іди за мною.
Він сам.
Так-так. Дуже мило.
Міг би вже бути на другому боці світу,
але ось він тут, обмінює своє життя на сімʼю, яка його зрадила.
Колись повернеш пʼять штук, які позичив у мене в Марокко?
Я тобі так скажу.
Якщо проживеш іще десять хвилин, я тобі віддам з процентами.
Як шкода. Дуже гарна будівля.
Але через десять днів її знесуть.
Усе це – для мене? Приємно.
Як сімʼя?
Котра з них?
Ми їдемо нагору.
А ось і він.
З вами все добре?
Не обнімеш старого?
Навіщо починати зараз, тату?
Вибач, що?
Кайл, я твій дід.
Нічого собі. То ми британці.
Він вам не сказав?
Ні. Він замовчав цю деталь, коли розповідав усю правду.
- Я казав, що він мені як батько. - Це не те саме, Ден.
Але це добре, так? Він же не вбʼє рідних онуків.
Зі мною роби все, що захочеш. А їх відпусти.
А що, по-твоєму, я хочу, Шон?
Убити мене.
У павучому гнізді своєї душі ти вважаєш, що я тебе скривдив.
Ти був моїм сином.
Моїм нащадком.
Я вклав у тебе все, що маю. А ти цим усім знехтував.
Покинув мене. Розбив серце.
Тому так. Я хотів тебе вбити.
Але за минулі кілька днів щось змінилося.
Ти завалив усіх, кого я до тебе підсилав. Усіх до одного.
Ти до самих кісток той кілер, якого я з тебе зробив.
Ні. Я більше не вбивця.
Брехня.
Наче за ці три дні ти не почувався живішим,
ніж за багато минулих років.
А коли ти грохнув усіх моїх людей,
я відчув те, чого не відчував дуже довгий час.
Гордість за сина.
То що це означає?
Убивати передумав? Що ж ти тоді хочеш?
Хочу тебе повернути.
Що?
Після твоєї втечі ситуація погіршилася.
Для нас усіх.
Тому я хочу, щоб мій син повернувся, працював зі мною в сімейному бізнесі.
Ти ж не розглянеш цю пропозицію серйозно,
- правда, тату? - Тихо, Кайл.
Усі у виграші. Ти вертаєшся на своє місце.
Будеш тим, ким народився.
А Джесс і діти вертаються в Баффало.
Їм тільки цього й треба.
Це стократ краще, ніж продавати машини.
Але без контактів. Щоб ти мені знов не став слабаком.
Я їхній батько. Це нереально.
Прикро це чути.
Починай з дружини.
- Стій, ні! Я... - Третього варіанту не дано.
Або все закінчується тут і зараз,
або ти даєш рідним те, чого вони потребують, і навіть більше!
Я згоден.
Добре.
Спіросе, відвези сімʼю з нашого благословення в аеропорт.
Тато.
Тату, не треба.
Я вас люблю. І завжди любитиму.
Не можна просто покинути тата.
А що мені робити?
Мій обовʼязок – оберігати вас від небезпеки.
Я ж мати.
То будь матірʼю, яка підіймає машини.
- Що? - Ну, такою мамою.
У неї маля, і вона підніме машину.
Ну так. Мама-домкрат.
Гадки не маю, про що ви.
Це міська легенда, місіс Морґан.
Дитина застрягла під машиною.
Її мати відчуває приплив адреналіну і підіймає машину голими руками.
Діти радять вам здолати мене, щоб урятувати батька.
Так. Дякую. Точно.
Я б вам не радив.
Та ви що.
Ваш батько зробив вибір.
Думаєш, він зі своєї волі?
Ми зараз говоримо про тата.
Він водив мене на шкільний бал, коли Тревор не прийшов.
Він будить нас до школи паскудним репом про середу.
Це прекрасно. От мій батько такого не робив.
Спіросе, ви можете помовчати?
Гей. Перестань.
Ці діти.
Мамо, без тата ми не сімʼя.
Тато має знати, що ми не хочемо їхати.
Я знаю, вчора ми так сказали, але, мамо, я не хочу.
Якщо він вирішить залишатися, то хай буде так.
Але він має знати.
Мамо, він думає, що ми його більше не любимо.
Не можна, щоб так усе скінчилося.
Ой, Макс.
Я ж не поміняла тобі підгузок.
Треба його з тебе зняти, поки не обсипало.
Ти забула сумку.
Це ж треба.
Нічого собі, яке закакане.
От фігня.
Може, він вижив.
Або ні.
Що робимо далі?
Ідемо шукати тата.
Залишіть нас на хвилинку наодинці.
Через десять хвилин маємо бути в повітрі.
Думала: ще раз тебе побачу – вбʼю.
Але раз уже ми тут...
Так краще.
Ну аякже. Уявіть, що мене тут нема.
Нічого не буде. У мене є дружина.
Була дружина.
А тепер ти вільний.
Хіба не приємно знов опинитися на своєму місці?
Ґвен, це було давно.
Думаєш, я забула про твої фокуси?
А ти думаєш, я забув оце?
Я знала, що ти не змінився.
Переді мною ти не встоїш.
Вулканський удар у шию.
Кюшо-джитсу.
Стійте! Я простий айтівець.
Я щиро прошу вибачення.
За те, що її лапав, чи за 18 років брехні?
І за те, і за те. За все.
Ану звʼяжи його.
- Так. Ти. - Давай.
Я хотів розказати, про все, але не міг вибрати час.
- Не міг вибрати час? - А коли я мав розказати?
На першому побаченні? На другому?
Коли ти носила Ніну чи четверте?
- Що? - Порахуй, Ніно.
Будь-коли з переліченого.
Ти мав сказати правду, щоб я могла вирішувати.
Твоя правда. Пробач. Я вчинив як дурень і егоїст.
Але я закохався в тебе.
З моменту зустрічі ти для мене – цілий світ.
Твій чоловік і їхній батько – ось справжній я.
Це все, що для мене важливо.
Життям клянуся, більше ніколи нічого від тебе не приховаю.
Де Спірос?
Думав, вони з вами.
Чуєш, бро.
Усі мої знайомі говорять про вчорашній тріумф Кілбоя в HyperX.
- Серйозно? - Ага.
Кайл. Менше базікай, більше вʼяжи, добре?
Вибач.
Нічого собі. Дрон Sky Raven?
Супер.
Тільки обережно.
- Старий, у тебе класний пацан. - Віддай звʼязок.
Чувак!
Кайл. Дай сюди.
То ти шариш у ґаджетах. Ти...
Ти супер.
РЕЖИМ ПОЛЬОТУ: ВРУЧНУ
- Вони йдуть. - Що?
Ідіть з дітьми на дах і знайдіть там схованку.
Ні, не спускайся.
Тільки так ми зможемо повернутися додому.
Не треба додому. Можна в Канаду, ми ж Андерсони.
- Тату, прошу. - Пізно, Квасолько.
Ні. Ти не здасися їм.
Ні. Я прокладу нам дорогу додому.
Усе.
НЕБЕЗПЕЧНО ВИБУХОВІ РЕЧОВИНИ
У мене є план.
Мені треба побути таким, як колись, востаннє, задля нас.
Тату. Їх занадто багато.
А в мене є те, чого в них нема.
Кілбой.
Звʼязок. Ти мої очі й вуха. Я розраховую на тебе.
Ходімо.
Кілбою, на вихід.
Кайл, ми з тобою на одному каналі.
Прочешіть кожен сантиметр цього атріуму.
ПОСЕЙДОН КАЗИНО, ГОТЕЛЬ
Ліфт рухається!
До дверей ліфта. Бігом!
Бачите ціль – стріляйте. Бо повірте, він стрілятиме.
Бачиш ціль?
Мінус. Його ще не видно.
Його тут нема.
Стоп.
Що там?
В укриття!
Ніхера собі.
Гей. Когось бачиш?
Він нагорі!
Чорт.
Кайл, не мовчи.
Ти – мої очі.
Чисто праворуч. Іди.
Тату, один ліворуч.
Тату, ти цілий? Ще один попереду.
Один позаду.
Молодець, Кайл.
Працюю, тату.
Що там, Кайл?
У них дрон.
Обережно. За плівкою.
Тату, вріж йому.
Це знову ти.
Згребли віником у супермаркеті?
Тобі без віника ніяк.
Ґвен, де ти застрягла?
Ґвен?
- Ґвен? - МакКеффрі?
Що сталося?
Малий забрав дрон.
Знайди його.
Тату, давай відбій!
Не стріляти!
Може, передумаєш, Шон?
Ні. Але це твій шанс передумати.
Давай відбій.
Тобі духу не вистачить убити рідну плоть і кров.
А от мені цілком вистачить.
Зрешетіть його!
Ховайтеся. Залазьте. Під низ. Швиденько.
Стоп. Ні.
Пильнуй братів. І анічичирк.
Не залишайте Макса, хай там що.
Джессіко.
Невже це ти?
Кайл, розповідай.
Ґвен піднялася сюди.
Кицю, я впізнаю клацання порожнього ствола.
Пропоную максимально спростити нам завдання.
Хіба що ти вважаєш себе сильнішою.
Думаю, мама буде з нею битися.
Думаєш, що сильніша,
бо ходила на якийсь кікбоксинг у спортивному одязі Lululemon?
Ой, ні.
На заняттях навчилася?
Ага.
Ти ж знаєш, що я цим заробляю на життя?
Поки ти стругала спиногризів і вирізала купони,
я знищувала диктаторів.
То може, повернешся у свій батьківський комітет?
Бо ти смішна.
Кайл, що ти бачиш?
Лишилося девʼятеро. Четверо справа, пʼятеро – зліва.
Кайл, я без набоїв.
Тату, в укриття. Один іде. За перегородку. Бігом.
Кайл, про стіл міг і попередити.
Вибач.
Гаси того, що ліворуч.
Тату, чекай. Ми переходимо.
Кайл. Отой, унизу. Поганяй його по фоє.
Виконую. Жену.
Хай не зупиняється.
Біжить прямо до мене.
Візьми Макса. Я допоможу мамі.
Кайл, розказуй.
Двоє ліворуч, разом з дідом.
Один праворуч!
На твоєму місці, Шон, я б цього не робив.
Тату, мама поранена. У нас великі проблеми.
Спиногризи.
Шон, я в тобі помилився.
З тебе нуль користі.
Сімʼя тебе ослабила.
Через них ти навіть не можеш зосередитися на цій битві.
Привіт. Кудись зібралися?
За неї не турбуйтеся. Їй класно.
Знаєш, малий, ота твоя витівка...
Це ти дуже даремно зробив.
Хай там що, а вбивати неповнолітніх – мій найнеприємніший робочий обовʼязок.
Так, хто перший?
Ми не скінчили!
Мамо. Мамо, ні!
Бах.
Мама.
Та скільки можна.
Здохни вже.
Мама.
Ти ба.
Ти ж несерйозно.
Не те вже десятиборство, що колись?
Вибачте, діти. Нічого особистого.
Ну, може, трошки.
Спроба номер два.
Вона не здається, як той крихітка Паровозик.
Там ще девʼять дисциплін, курво.
Боже. Мамо.
Як на мене, то це акт милосердя.
Я рятую тебе від 20 років продажу вживаних автівок.
Сертифікованих, з пробігом.
Прощавай, Шон.
Дідусю! Стій!
Я знаю, ти думаєш, що ми тебе ненавидимо,
за все, що було в минулі кілька днів, і...
і може, варто було б.
Але я зрозуміла, що сімʼя – це найважливіше в усьому світі.
І коли я дивлюся на тебе, то бачу не лише холоднокровного вбивцю.
Я бачу рідного дідуся.
І може, ми б змогли залишити все позаду...
і стати сімʼєю.
Дитино, якщо ти думаєш цією промовою мене розчулити...
Якщо чесно...
я надіялася виграти йому трохи часу на оце.
Ох, милий.
Тату.
Дякую.
Привіт!
Ух ти!
МИНУЛО ПІВ РОКУ
Вітаю, з вами денний випуск новин.
Зʼявилися нові подробиці діяльності таємного воєнізованого угруповання...
Дякую.
...відповідального за резонансні вбивства,
протягом кількох десятків років,
і цю інформаційну бомбу підірвала...
ОКРУГ БОЛЛВІН МАККЕФФРІ, ЛІАМ
...репортерка шкільної газети Ніна Морґан.
СЛУЖБА БЕЗПЕКИ DYNAMICORP
І ти труп.
Фігня якась. Ти казав, нападників буде двоє.
Я збрехав. Але, Сем, уже краще. Сильніше його вали.
Не хочу робити боляче.
Не зробиш. Він дрібний, але дуже сильний.
Перепрошую, шановний. А чому не тебе жбурляють об вантажівку 20 разів?
Бо моє прізвище – на бланку фірми.
Вуаля!
Люди. У мене сімейна подія.
КОНСУЛЬТАНТИ МОРҐАН СЕКʼЮРІТІ
Оґі, ти за головного, домовилися?
Додали темпу!
Мене кілька днів не буде!
Треба, щоб ви мене памʼятали!
Пора їхати.
Усе, народ. Я пішов.
Швидше!
Бо ще в затор потрапимо!
Та ну.
Я на цьому монстриську в школі не зʼявлюся.
- За що ви так зі мною? - Я не винен.
Левон нам дав усі можливі знижки й бонуси. Ти не чула?
Ми платиново-елітні супердіамантові учасники.
Перекуски я взяла. І мапи теж.
- Їдемо. - Клас.
- Телефони сюди. - Реально?
Так. Лови.
Забирай.
- Дякую. - Якщо викинеш, убʼю.
- Боже, фу. - Ой, фу.
До Каліфорнії цілуватиметеся?
- Усю дорогу. - Аякже.
- Та ну. - Так.
- Я йду. Сунься. - Беру ключі.
- Бі-біп. - Поїхали.
Раз, два, три!
Подорож!
ЇДЬ АБО ПОМРИ
ПРОДАВЕЦЬ АВТО ОТРИМУЄ ДЕСЯТЬ ШТРАФІВ ЗА ОДИН ДЕНЬ
ПРАЦІВНИК МІСЯЦЯ
ЛЕВОН А. МАКҐАФФІТІ
ТРАВМА ПРИ ПАДІННІ? НЕ ВИГРАЛИ – НЕ ПЛАТИТЕ
ПА-ПА, ТРЕВОРЕ!
ВАНІЛЛА АЙС ICE ICE BABY
ЗНЕСЛИ КАЗИНО «ПОСЕЙДОН»
КІЛБОЙ
ЩАСЛИВИХ СВЯТ! ВІД МОРҐАНІВ
Люди. Ледь не забув.
Що? Так?
- Попрощайтеся. - Ні!
За що?
Капець.
Це не смішно.
СІМЕЙНИЙ ПЛАН
Через хвилину знадобиться емоційний Чоловік чи жінка, щоб мене завести
Вередую Гуляю в туфлях Баленсьяґа
Шукаю в собі запальну іскру
Бо мені треба попуститися Влити собі в чашку два шоти
Хочу піднятися й опуститися Таке зараз відчуття
Я була така пригнічена й затиснута
Я надто класна для такого стресу Так
- Чи раніше була - Була
Хто це? Джанет Джексон?
Переклад субтитрів: Олена Любенко